Задачата на НАСА е да изследва неизвестното.
Има много неща, които не знаем, а искаме да научим.
Такава е природата на Вселената.
В търсенето на отговори, учени летят в космоса,
а космически сонди извън пределите на Слънчевата система.
Откритията са съпроводени от рискове.
Изследването на космоса е като да запалите клечка кибрит в тъмното,
без да знаете какво ви дебне от сенките.
Там може да има всичко.
Тайнствени летящи чинии от секретни правителствени проекти...
Огромен шестоъгълник на Сатурн...
космически калмар до Луната...
и извънземни електростанции на далечни светове.
Мисиите на НАСА откриват тревожни доказателства...
ОК, виждаме три или четири обекта.
Да, има три обекта.
...които продължават да озадачават най-добрите учени.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА Епизод 6
Всичко започнало на брега на пресъхнало езеро...
Смятам, че е било близо до Чайна Лейк.
... където е наблюдавано нещо неземно.
Топ астронавт от НАСА вярва, че летящите чинии съществуват.
Някакси ще трябва да убеди в това скептичния свят.
Но за него загадката тъкмо започва.
Това е най-убедителната история,
разказана от достоен за доверие свидетел
за безспорно извънземен обект.
Американско НЛО
Било е обичаен ден за ВВС базата "Едуардс"...
Едуардс. Полетът е разрешен.
... макар тук да няма съвсем обикновени дни.
В базата "Едуардс" се разработват всякакви свръхсекретни проекти.
Капитан Гордън Купър е бивш летец-изпитател.
Той тества на най-новите самолетни разработки.
Той беше един от тези, които искаха да тестват машините
до предела на техните възможности.
Купър се готви да тества нова система за приземяване
в сухото езеро Чайна Лейк в Калифорнийската пустиня.
Той изпраща фотографите Джеймс Битек и Джак Гетис
да разположат снимачната си техника на брега.
Но докато Битек и Гетис настройвали оборудването,
нещо привлякло вниманието им.
Те видели, че към тях приближава необикновен летателен апарат.
Започнали да снимат, защото бил непознат за тях.
Апаратът спуснал триножно устройство за кацане,
увиснал над езерото и започнал да се спуска,
докато камерите продължавали да снимат.
Войниците решили да се приближат.
Апаратът излетял, прибрал триножника
и изчезнал зад хоризанта.
Битек и Гетис успели да заснемат чинията
и побързали да докладват за необичайната среща на Купър.
Това са корави момчета и не се плашат лесно.
Нещо със сигурност се е случило.
Нещо необикновено.
Отначало Купър бил скептичен, но негативите били убедителни.
Той ги изпратил във Вашингтон,
придружени с подробен доклад и заключени в куриерска кутия.
Снимките никога повече не са видени.
Възникват два въпроса. Първо: какво са видели?
И второ: къде са снимките?
Джим Оберг от НАСА e виждал доклада за срещата
в проекта "Синя книга" -
архив на ВВС на САЩ, събрал над 12 000 случая на НЛО.
Докладите имат регистрационен номер,
имат дата, описание на събитието и свидетели.
Има вметка, че може да вземете копие от Националния архив.
Въпреки тази отметка,
докладът и снимките на Купър загадъчно липсват от архива.
Останали са само няколко мъгляви снимки.
Но това, което Купър и фотографите разказват по-късно,
е недвусмислено.
Разказът на Гордън Купър за събитието е пределно ясен.
Имало е НЛО, то се е приземило,
фотографите са го заснели,
дошли някакви хора от разузнаването и взели филма,
а всички били посъветвани...
... ЗАПЛАШЕНИ,
никога да не говорят за това.
Ако е вярно, какво е провокирало тази твърда реакция?
Някои смятат, че фотографите са заснели експериментален апарат,
толкова таен, че всички препратки към него са засекретени.
Иронията е в това, че ВВС на САЩ
всъщност са разработвали летящи чинии.
В аеродинамичната тръба се тестват
аеродинамичните характеристики по време на излитане, висене,
придвижване и полет.
Центърът на тежеста на "Аврокар" се намира...
"Аврокар" не прилича на никой друг летателен апарат.
На практика "Аврокар" е един вентилатор...
... с формата на диск.
Той няма криле... нито перки.
Така че, ако видите нещо такова,
първото, което ще си помислите, е че виждате НЛО.
"Аврокар" удивително прилича на видяното от фотографите.
Това може да е най-правдоподобното обяснение.
Но въпросът е дали той изобщо е функционирал?
"Аврокар" никога не е летял.
Бил е най-обикновен кораб на въздушна възглавница.
Можел е да се издига само на метър от земята
и е бил напълно неуправляем.
Това, което знаем за "Аврокар",
е че не е можел да лети дори на къси разстояния
и на практика е бил неизползваем,
затова проектът е закрит в края на 50-те.
Аврокар не е можел да прави това, което Битек и Гетис описват.
Но Оберг смята, че описанието им е изопачено през годините.
Историята е претърпяла промени.
В течение на годините тя е била украсена.
Такива истории са разказвани много често
като всеки разказвач се стараел да удиви аудиторията,
и така тя започнала все повече да се разминава с реалността.
Позовавайки се на доклада в "Синята книга",
Оберг смята, че фотографите са видели метеорологичен балон.
От описанието на времето е видно, че обектът се е носел по вятъра
и е видян няколко минути след като балонът е пуснат,
във връзка със сутрешните полети.
Но двамата свидетели напълно отхвърлят това обяснение.
За мнозина, това обяснение е твърде удобно.
Към показанията на Купър трябва да се отнасяме напълно сериозно.
Той не е редови гражданин, а известен пилот-астронавт.
Отлично е знаел какво е видял
и изобщо не се е съмнявал, че това е извънземен обект.
Успях да се свържа с един от фотографите - Гетис.
Той ми каза, че Купър няма никакво участие,
че дори не е бил в базата по това време,
макар че е бил там, но не е работил с тези момчета.
По късно Купър си приписал участие в историята, която чул.
Това не променя факта, че Гетис е видял нещо необяснимо.
Докато правителството не излезе със заявление
и не признае, че край "Едуардс" е имало кацане на извънземен обект,
който е заснет на филм, и за който е докладвано,
няма да стигнем до дъното на тази загадка.
Никъде в Слънчевата система няма подобно нещо.
Огромен шестоъгълник на повърхността на Сатурн,
се задържа там вече 30 години.
Предполагаме, че това е изкуствена структура, а не природно явление.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Нещо странно се случва на повърхността на Сатурн.
Никъде в Слънчевата система няма подобно нещо.
Образувание с извънземен произход?
Може ли зад това да стои някакъв разум?
Какъв е този шестоъгълник?
Нещо го управлява, а ние не знаем какво е то.
Огромният шестоъгълник
Пътувайки из Слънчевата система,
космическият апарат "Вояджър" достига следващата си цел -
Сатурн.
Но камерите му виждат планетата само отстрани.
"Вояджър" направи много снимки, докато минаваше край Сатурн.
Когато учените сглобили снимките,
за да създадат изображение на полюса,
резултатът бил напълно неочакван.
Те видели шестоъгълник върху Сатурн.
Идеален шестоъгълник увенчава северния полюс на Сатурн.
Той е прекалено правилен за да е естествен.
Никъде в Слънчевата система няма подобно нещо.
Но НАСА не дооценява откритието.
Обяснението им било просто - дължало се на времето.
Било е нещо любопитно,
но поради липсата на по-нататъшно наблюдение,
интересът угаснал.
Тайната на Сатурн е забравена...
но не завинаги.
24 години по-късно...
Юни 2004 г.
Космическият апарат "Касини" достига Сатурн.
Той видял това, което "Вояджър" не успял.
Точно в тъмната половина на северния полюс на Сатурн.
"Касини" можел да отиде над полюса и да го погледне отгоре.
Видяното от инфрачервената камера изумило учените.
Гигантският шестоъгълник още доминирал на Сатурн.
Той още е там и не се е променил за тези 30 години.
Как е запазил формата си толкова време?
Аномалията е огромна.
Достатъчно голяма да побере четири планети като Земята.
Ала шестоъгълникът има и други странности.
Облаците следват очертанията му като писта.
Странното е, че вървят направо, после правят рязък завой
и пак продължават в права линия.
Нещо ги управлява, а ние не знаем какво е то.
Когато видите такава геометрична структура,
се изкушавате да мислите, че е дело на някакъв разум.
Прилича повече на изкуствена структура, отколкото на естествена.
Според някои, тя може да служи за добив на ресурси от газовия гигант,
необходими за пътуването в космоса.
За междузвездни пътешествия е нужно презареждане...
а Сатурн е идеалното място за това.
75% от атмосферата на Сатурн се състои от водород,
благодарение на който стигнахме до Луната.
Атмосферата му съдържа и хелий-3,
който може да е горивото на бъдещето.
Ами ако газовият гигант е огромна зарядна станция?
Трудно е да проумеем как е направена,
но може да е по възможностите на по-развита цивилизация.
Учените не вярват, че там се крие зарядна станция.
Много хора смятат, че това е някакво извънземно творение,
но има и по-естествено обяснение.
И проф. Питър Рийд има обяснение.
Той изследва тази аномалия, симулирайки атмосферата на Сатурн,
Този резервоар представлява северното полукълбо на Сатурн,
с полюса в центъра.
Там където възниква фигурата има мощни газови потоци.
Въртящият се в центъра диск, създава втори мощен поток -
струйно течение.
Там, където двата потока се срещат, се образува шестоъгълник.
За да го демонстрираме ще добавим зелена боя в резервоара.
Боята в резервоара се движи,
очертавайки шестте страни на фигурата.
Апаратът на Рийд показва как работи шестоъгълникът...
но има проблем с резултата.
По време на експеримента водовъртежните вихри
удържат шестоъгълника цял.
На Сатурн никога не сме виждали такива завихряния
около правите сегменти.
Без тези вихри шестоъгълникът трябва да се разпадне,
но той съществува.
Това е загадка, не знаем на какво се дължи.
Шестоъгълникът на Сатурн си остава необяснен.
Частица от мозъка ви трябва да нашепва:
Какво е това?
В случай, че това наистина е нещо странно.
Следва...
Не всичко се разви така, както го бяхме планирали.
Аполо 14 е бил на косъм от катастрофа.
Фактически са летели на сляпо.
Хората започнали да задават въпроси.
Имало ли е външна намеса, чрез което ясно ни се казва:
"Не идвайте на Луната."
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Поредица от аварии в окололунна орбита...
Защо тези беди са съпътствали мисията?
... последвани от странни сини светлини.
Какви са тези сини ивици на хоризонта?
Това можеше да е катастрофа за НАСА.
Лунни светлини
Астронавтите от Аполо 14 - Алън Шепърд и Едгар Мичъл,
са в сериозна опасност.
Докато се подготвят за кацане на Луната на 5 февруари 1971 г.,
бордовият компютър се поврежда.
Хюстън, най-добре да се върнем обратно и да го обмислим.
Прието. Виждаме всичко на мониторите.
Знаехме в какво се впускаме,
но не всичко се случи така, както го бяхме планирали.
Те включили двигателя, но се задействала алармата на компютъра.
Не са можели да продължат със снижаването, защото
е имало опасност системата да излезе от строя докато кацат.
Ако това се случи, компютърът автоматично ще ги върне в орбита.
След Аполо 13, нов провал е можел да навреди на общественото мнение,
затова в центъра за управление решават да пренебрегнат алармата
и съобщават това на екипажа.
Успехът на мисията зависел от способностите на Митчел.
Системата не работеше
и затова преди кацането трябваше да отключим част от функциите й.
Трябвало е да въведе над 80 символа в компютъра за да се рестартира.
Ако е пропуснел само един,
системата e щяла да откаже и да включи двигателите за кацане.
Тренирахме много и сега трябваше да направим това,
което ни подсказваше навика, и да следваме инструкциите.
Секунди преди системата да отмени кацането,
Митчел успява да рестартира компютъра.
Антарес, тук Хюстън. Компютърът е ваш.
Благодаря. Добра работа свършихте, беше чудесно.
Но мисията се изправила пред друг неочакван проблем.
Вече можели да кацнат на повърхността на Луната,
но се появил втори проблем - с радара за приземяване.
Изключвам радара.
Втора важна система е изключена.
Фактически са летели на сляпо, без представа за височината,
рискувайки да се разбият в някоя планина на Луната.
Спускайки се със скорост 150 м/сек,
лунният модул е следвал курс към сблъсък с Луната.
Ситуацията беше безизходна.
При други условия щяхме да прекратим операцията.
Астронавтите нулирали един от прекъсвачите
и радарът оживял.
Забележително.
Тук Хюстън, продължете кацането.
Всички тук въздъхнахме с облекчение.
Те рестартирали системата и тя заработила,
но тогава не знаели в какво е проблема.
Не за пръв път "Аполо" има проблеми в тази част на Луната.
Злощастният Аполо 13 е трябвало да кацне на същото място.
Имало ли е външна намеса, чрез която ни се казва:
"Не идвайте на Луната."
НАСА никога няма да каже.
1 м/сек, контакт. - Стоп.
ОК, кацнахме.
Идеята, че някаква непозната сила влияе на кацането,
може да изглежда пресилена,
но снимките, които астронавтите донасят при завръщането си,
предизвикват подозрения.
На снимките забелязахме тези сини ивици,
които сякаш висят над хоризонта.
Въпреки че астронавтите престояват над 33 часа на лунната повърхност,
тези сини ивици остават незабелязани от тях.
Всички си задават въпроса: какво има на тези снимки,
какви са тези сини ивици над хоризонта?
НАСА смята, че лентата е повредена от космическите лъчи.
Космическите и рентгеновите лъчи са високоенергийни частици.
Снимките, направени на Луната,
са били съхранявани в специални контейнери.
Но Луната не е защитена от космическите лъчи,
или от гама-лъчите, или от другите видове радиация.
Така че е възможно тези контейнери да са били облъчени.
НАСА харесва обяснението с космическите лъчи,
защото тяхната природа е неясна.
Боя се, че ги устройва най-простия извод.
Ако бяха космически лъчи, защо не е повреден целия филм?
Мисля, че обяснението на НАСА е лишено от смисъл.
Следващите експедиции не открили никакви следи от сините светлини.
Каквото и да е било, повече никога не е видяно.
Следва...
Ние търсим древни цивилизации
извън Слънчевата система.
В търсене на извънземен живот,
ние издирваме най-голямата електроцентрала във вселената.
Тя улавя цялата слънчева светлина и я използва пълноценно.
Получавали ли сме послание от извънземни?
Знаех, че този сигнал може би е първият, който засичаме
и трябва да го изследваме.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Поредица от срещи съпровождат полетите на совалките.
Дали това е естествено явление или е нещо друго?
Непознати обекти оборват законите на физиката.
Откъде идват тези обекти?
Появяват се неудобни въпроси
за това какво може да знае правителството.
Дали това е случайност или сме предупредени за нещо?
Дежа вю на Дискавъри
Март 2001 г.
След мисия като по учебник, совалката Дискавъри се отделя
от Международната космическа станция.
STS-102 е доставила провизии на МКС
и е заменила екипажите на Експедиция 1 и 2,
което вече се е превърнало в обикновенна, рутинна операция.
Но докато командир Джеймс Уитърби и екипажът му
се подготвят за връщане на Земята,
външните камери на совалката улавят нещо странно.
Изведнъж те видяли нещо.
Обекти прелитат покрай совалката в различни направления.
Интересното е в това,
че обектите променят посоката си.
Изглеждало, че се движат самостоятелно...
тръгвали, спирали, променяли посоката си.
Няма официално обяснение за видяното,
но поведението на тези странни обекти,
напомня на предишни случаи със совалки.
Този случай е огледално отражение на събитие,
случило се 10 г. по-рано с друга совалка.
През 1991 г. подобен обект е видян от STS-48,
който също внезапно сменя посоката си.
Имаме обект, който се придвижва към десния ъгъл на камерата.
Внезапно той прави обратен завой.
Обикновено един обект не променя посоката си,
освен ако някой не го управлява.
Какво става тук?
Аналитикът от НАСА Джим Оберг смята,
че и в двата случая става дума за парчета космически боклук,
които променят посоката си под въздействието на самата совалка.
Понеже совалката е с размерите на малък авиолайнер,
от нея могат да изпаднат малки фрагменти,
разлитащи се като снежинки в различни посоки.
И не винаги в очакваната посока, защото самия шлейф
може да се насочи например към крилата или опашката,
а после да се върне от другата страна.
Процесът е доста динамичен и изненадващ
и може да се получи странно видео.
През юни 2005 г.,
в резултат на обществения натиск,
НАСА публикува почасова справка за пуска на двигателите,
за деня, в който са били видяни обектите.
След анализа на данните,
става ясно, че включването им съвпада с появата на обектите.
Но за някои хора,
записите от двете срещи пораждат трудни въпроси.
Наистина ли сме повлияли на посоката на тези обекти?
Обектът прави обратен завой и отлита в космоса,
излизайки от осветената зона.
Това по-скоро прилича на стрелба по НЛО,
което прави маневра да я избегне.
Няма доказателства НАСА да е разполагала оръжие на совалката.
От далечните дълбини на космоса
до Земята достига непознат сигнал.
Възможно ли е там да има разумен живот?
Имали ли сме пряка връзка с далечен свят?
Знаех, че това е нещо изумително.
Ако това се окаже истина, тези хора ще влязат в историята.
Сигналът "Wow"
Учените постоянно сканират звездите за радиосигнали,
които може би един ден ще ни свържат с извънземен разум.
Улавяйки такъв сигнал с радиотелескоп,
вероятно е единственият начин да открием извънземен живот.
На 19 август 1977 г.
астрономите решили, че са засекли такъв сигнал.
В Щатския университет на Охайо има огромна антена,
радиотелескоп по-голям от футболно игрище,
и той всеки ден автоматично сканира небето за сигнали.
Когато астрономът Джери Ехман уловил сигнал
от съзвездието Стрелец,
на 5000 светлинни години от Земята,
той решил, че е ударил джакпота.
Невъзможно ми е да предам емоциите, които ме обзеха.
Сигналът се излъчвал на честота 1420 MHz,
която не може да бъде генерирана от познатите ни сили във вселената.
Все едно чувате позната мелодия от далече.
Знаех, че този сигнал може би е първият, който засичаме
и трябва да го изследваме.
Ехман веднага моли колегите си да проверят данните.
Те уловили сигнал, какъвто не бил засичан дотогава.
Единственото, което успял да напише в полето, било "Уау!"
Не се забавих да напиша думата "Уау"
на разпечатката от компютъра.
И докато новината за сигнала обикаля света,
учените и астрономите се опитват да обяснят неговият произход.
Разбира се помислихме, че това може да е извънземен сигнал,
но не бяхме сигурни.
Трябва да се провери дали сигналът има земен произход,
може би радиостанция или преминаващ сателит.
Но честота 1420 MHz е забранена за използване не Земята.
Земните сателити не предават на тази честота.
Концентрирах цялото си внимание на другите сигнали,
надявайки се, че този сигнал пак ще се повтори.
Но усилията им били напразни.
След този случай, други сигнали е нямало.
Изглежда, че линията е била прекъсната.
Той не се повторил никога повече.
През годините са правени много опити сигналът да бъде открит.
Но изглежда, че това далечно позвъняване е било еднократно.
Може извънземните да са ни позвънили през 1977 г.
и сега ще трябва да изчакаме още 50-60 години
до следващото им обаждане.
Не можем да кажем, че са били извънземни.
Истината е, че не знаем.
Ако сигналът се повтори,
ще знаем, че някой чука на вратата ни и пита:
"Има ли някой в къщи?"
Следва...
Подобно на калмар създание лети над Луната.
Може би това е някакъв извънземен кораб.
И странни светлини над буреносните облаци.
Каква ли е причината за тяхната поява?
Може да ги помислите за НЛО.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Космическо създание сякаш преследва първият кораб на НАСА,
който обикаля Луната.
Аполо 8...
видял обект подобен на калмар.
Нещата, които виждаме там, не могат да бъдат обяснени.
Какво е това?
Защо е там?
Някога получавали ли сме смислено обяснение от НАСА?
Космически калмар
Декември 1968 г.
В разгара на космическата надпревара
Аполо 8 трябва да стигне до Луната
и да се върне със снимки на потенциални места за кацане.
Изглежда, че мисията е била успешна.
В НАСА са убедени, че ще изпреварят СССР на Луната.
Но когато в НАСА проявили лентата от Аполо,
те видели нещо странно.
Аполо 8 са направили много снимки по време на мисията,
но не са ги виждали, защото не е имало цифрови камери;
случило се е едва след като са проявени на Земята.
И тогава те видели нещо неразбираемо.
Гледайки тези снимки,
те може да ви заприличат на сцена от филма "Стар Трек".
Сякаш нещо протяга пипалата си за да ви хване
и да изсмуче мозъка ви.
Изглежда зловещо.
На снимката се вижда някакво калмароподобно същество,
носещо се в космоса.
Било е наречено "космически калмар".
Какъв космически калмар?
Как калмар може да живее в космоса?
Има ли същества, които могат да живеят в среда без кислород?
Никое животно не би оцеляло в ледения вакуум на космоса.
Но астробиологът Крис Маккей смята,
че "космическия калмар" може да не е жив организъм.
Предполагам, че това може да е някакъв извънземен кораб...
който доста е изпреварил нашите технологии,
и който е способен да оцелее в космоса,
и се нуждае единствено от енергия.
Ако калмарът е кораб,
то пипалата може да са задвижващия механизъм,
който създава тласкателната сила.
Как извънземните се придвижват между звездите?
За това може да има много начини.
Термоядрена енергия, или лазерни лъчи,
или електронни лъчи вместо лазерни.
Възможно е снимките да показват някакъв електронен двигател.
Но Джим Оберг не е убеден, че това е космически кораб.
Хората дават фантастични тълкувания на тези снимки,
привеждайки напълно неоснователни доводи.
Ако използваме своите инстинкти при интерпретацията,
то някои идеи звучат логично.
Оберг счита, че "калмарът" е плод на електростатичен разряд,
случил се по време на проявяването на негативите.
Трябва да изсветлим снимката за да видим бледия образ,
което може да предизвика пукнатини в емулсията.
Няма нужда от друго обяснение.
Ако често виждате този модел, го разпознавате.
Когато открием извънземни, те толкова ще се различават от нас,
че веднага ще ги разпознаем на снимките.
Възможно е извънземните изобщо да не приличат на нас.
Те са преминали друг път на еволюция
и не знаем как ще изглеждат.
Възможно е да не ги познаем.
Когато астронавтите видели странни светлини,
издигащи се от Земята към космоса...
Приличало на огромна червена медуза в небето.
Гледах го и се питах:
Наистина ли видях това, което видях?
... те започнали да си задават трудни въпроси.
Каква ли е причината за тяхната поява?
Може да ги помислите за НЛО.
Космически ангели
Октомври 1989 г.
Совалката Атлантис снима бури на Земята,
в рамките на мащабен експеримент.
Това наистина е впечатляващо, в цвят е още по-добре.
Когато записът е върнат на Земята,
той попада в ръцете на метеоролога Скийт Вогън.
Това, което вижда, е необяснимо.
Приличаше на огромна червена медуза с висящи пипала.
Запитах се: "Наистина ли видях това, което видях?"
И отговорът беше: Да, наистина видях това явление,
което е познато като "космически елфи"
или "космически ангели".
Космическите елфи, или ангели,
изглежда са силни електрически разряди над облаците.
Когато ги видях за пръв път бях изумен.
При вида на нещо такова, ти се ще да възкликнеш;
беше нещо неочаквано.
Изчисленията ми показаха, че те са на височина 50 км.
И тогава се питаш какво ли ги причинява.
Невероятно е, че над главите ни има такива явления -
гигантски разряди, простиращи се на много километри.
Когато снимките попадат в интернет,
те се превръщат в сензация.
Част от гледалите видеото твърдят, че това е НЛО.
Други ги смятат за маяци на междугалактически пътешественици.
Как ще известите кораба-майка къде се намирате?
Просто пускате мълния над атмосферата.
Така може да обозначите своето местоположение...
"Ние сме тук!"
Учените, като Нингю Лиу,
знаят, че елфите светват на всеки 2 минути.
Лиу смята, че те се образуват от огромните елекрически полета,
които се натрупват в буреносните облаци.
Когато зарядът стане твърде силен,
той се разрежда над облака.
Но въпреки тези знания,
той не може да отключи тайните на космическите ангели.
Ние не знаем как се образуват.
Не знаем как влияят на горните слоеве на атмосферата.
Елфите все още са загадка.
По неизвестна за нас причина,
всяка десета мълния носи положителен,
вместо отрицателен заряд.
Смята се, че тези положителни заряди пораждат елфовете,
на височина 80 км в атмосферата.
Знаем нещичко за мълниите, наясно сме какво правят,
но проблема е, че не знаем как го правят.
Никой не знае как и защо елфите приличат на огромна медуза.
Ние знаем за океанските дълбини по-малко, отколкото за Луната.
Същото може да се каже и за нашата атмосфера.
Има още много загадки, за които не знаем.
Следва...
Един учен търси извънземни електроцентрали.
Когато търсите такива обекти, трябва да гледате за неща...
с размерите на планети, или дори на звезди.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Отдавна забравена сонда улавя следи
от вероятен извънземен източник на енергия.
Енергията, която събират,
е трилиони пъти повече от енергията,
която Земята получава от Слънцето.
Той е огромен и обгражда цялата звезда.
Наблюдавайки космоса,
ние виждаме много явления, които са напълно естествени.
Те ни карат да се питаме дали източникът е изкуствен.
Междузвездна електростанция
През 1983 г.
НАСА изстрелва първият инфрачервен сателит - IRAS.
В течение на 10 месеца той сканира вселената за инфрачервени сигнали,
за да види какво има там.
Сателитът видял някъде към 250 000
подобни на звезди неща.
Повече от 20 години по-късно,
физикът Дик Кариган решава да прегледа данните от IRAS,
за следи от най-голямата конструкция замисляна някога.
Той търсил сферата на Дайсън.
Сферата на Дайсън е електростанция, събираща светлина от звезда.
Едно развито общество няма да копае въглища и да ги изгаря.
То би разположило слънчеви панели около звездата си.
Те ще събират светлината и ще я превръщат в енергия за нуждите ви.
На практика те ще обграждат Слънцето като сфера,
и ще поглъщат светлината му, произвеждайки енергия.
Сферата е наречена на името на учения Фриймън Дайсън,
който предложил тази идея през 60-те години.
Технологията за създаването на тази огромна конструкция,
не е по възможностите на човечеството.
За да я построите, първо трябва да разрушите някоя планета,
да съберете милионите осколки в слънчеви панели
и да ги разположите около изгарящото слънце.
Самият мащаб на този проект, го прави подходящ за търсене.
Когато търсите такива обекти, очаквате внушителни резултати.
Даже кораб, способен да прелети безброй мили, би бил незабележим.
Трябва ви нещо с размерите на планета, или дори на звезда.
Въпросът е: Можем ли да открием Сфера на Дайсън?
Сферата на Дайсън няма да е ярка като обикновените звезди.
Ако сте извън Сферата, няма да виждате слънчевата светлина,
но ще наблюдавате инфрачервено излъчване,
защото черупката ще се нагрява от слънцето,
и така ще виждате огромен източник на инфрачервено излъчване.
Ето защо Кариган се обръща към данните от IRAS.
Когато започнахме търсенето,
имахме 250 000 възможни инфрачервени обекта.
Ние избрахме само няколко потенциални кандидата.
Но така и не отрихме нещо, което да си струва.
Сега астрономите използват по-мощни телескопи за търсене.
Може би е само въпрос на време да открият нещо необикновено.
Ами ако някъде там има толкова напреднала цивилизация,
че вече е превърнала звездите си в сфери на Дайсън?
Те биха крещяли в инфрачервения космос:
"Ние сме напреднали...
Ние сме най-добрите."
Колкото повече изследваме космоса, толкова по-удивителен ни се струва.
Това е черна дупка! Те са страхотни!
Тази в центъра на нашата галактика я завихря цялата.
Всяка мисия поражда нови въпроси...
Сякаш някой е поставил кръст в небето, казвайки: "Погледнете!
Нещо интересно става тук."
... а отговорите стават все по-неочаквани.
Поех си дълбоко дъх и казах:
"Смятаме, че на Енцелад има атмосфера...
Енцелад е жив!"
Едно нещо е сигурно.
Ние едва сме повдигнали завесата на вселената,
пълна със загадки.
Неспособността ни обясним всичко, което виждаме в космоса,
ни подтиква към нови търсения
и всеки път щом изпратим сонда все по-далеч във вселената,
откриваме странни неща, за които даже не сме предполагали.
Това е страхотно!
Превод и субтитри: membership © 2015